Ševcovství je řemeslo zabývající se výrobou obuvi a povolání ševce patřilo mezi tradiční řemesla s dlouhou tradicí. Tradičním materiálem na výrobu bot byla v evropských oblastech kůže, proto bylo ševcovské řemeslo často úzce spojeno se zpracováním kůže obecně. Šilo se tak především z hověziny, teletiny, skopoviny nebo koňské usně, ale pro vyšší vrstvy také z drahého textilu. Ve středověku se ševci dělili na dvě skupiny - na ty kteří vyráběli novou obuv a na ty, kteří směli jen opravovat staré boty. Ševcovské dílně se tradičně říkalo veřtat a obvykle byla součástí mistrova domu. Chudí ševci pak měli svůj verpánek většinou v rohu obyčejné světnice. Mezi speciální ševcovské potřeby patří především ševcovské kopyto – což je dřevěná forma, na které se tvarovaly svršky bot, dále šídlo na propichování kůže, verpánek nebo dratev. Mezi další důležité nástroje patřily různé druhy nožů - např. knejp na řezání kůží, kraják, půlměsícový nebo kosící nůž, dále obuvnická rašple a kladívko, napínací kleště, vzorník velikostí, lis na lepení bot, prošívací stroj atd. Výroba bot byla časově i manuálně poměrně náročná a nové boty se většinou vyráběly přímo na zakázku až do zavedení strojní výroby obuvi.